P. G. Wodehouse
Forduljon Psmithhez 

Szereplők:
	Ronald Psmith
	Eve Halliday 
	Lord Emsworth
	Freddie Threepwood, Lord Emsworth fia
	Lady Constance, A Lord huga
	Joseph Keeble, Lady Constance férje
	Rupert Baxter, A Lord titkára
	Miss Peavey /Liz Smooth/, költőnő és kalandor
	Ed Cootes, Liz Smooth társa
 	Mr McTodd, költő
	Susan, szobalány és magándetektív
	Beech, komornyik
	Betty, szobalány
	Rosy, szobalány
	Jenny, szobalány
	Phyllis, Joseph Keeble lánya
	Peter Jackson, Phyllis férje
	Cynthia, McTodd felesége
	ember1
	ember2
	pincérnő
	újságárus

ELSŐ FELVONÁS
1.jelenet

(Blandings. A kastély szobája. Lord Emsworth egyedül a szobában. Botorkál, mindennek nekimegy, keres valamit.)
Lord E: (kopognak) Ki az?
Beech: Én vagyok méltóságos uram, Beech. 
Lord E: Megtalálták?
Beech: Még nem, méltóságos uram.
Lord E: Akkor nem is keresték.
Beech: Az egész személyzet a legnagyobb buzgalommal keresi, uram. Betty és Charles igyekezete is sikertelen, Susan még nem tett jelentést. 
Lord E: Úgy?
Beech: Megyek, és visszarendelem Betty-t lordságod hálószobájába. (el)
(A Lord tovább botorkál. Freddie csöndben bejön).
Freddie: Hello, Papa.
Lord  E: Nos, Frederick?
Freddie: Hallom, papa, hogy elvesztetted a szemüveged.
Lord E: Úgy van.
Freddie: Kellemetlen, mi?
Lord E: Úgy van.
Freddie: Kellene egy tartalék szemüveg.
Lord E: Úgy van.
Freddie: Kerested?
Lord E: Kerestem.
Freddie: Mit akarok mondani... Valahol csak kell lennie.
Lord E: Nagyon valószínű.
Freddie: Hol láttad utoljára?
Lord E: Menj innen, Frederick!
Freddie: Menjek innen?
Lord E: Úgy van ,menj innen.
Freddie: Igenis. (el)
2.jelenet
Baxter be. Lord nem veszi észre. 
Baxter: (megköszörüli a torkát)
Lord E: Baxter fiam, elvesztettem a szemüvegem. Nem látta véletlenül?
Baxter: De igen, Lord Emsworth, ott függ méltóságod hátán. 
Lord E: Az én hátamon? No de ilyet. Köszönöm Baxter, maga igazán felbecsülhetetlen. Maga a titkárok gyöngye. Na, akkor végre mehetek a kertbe megnézni a rózsákat.
Baxter: (meköszörüli a torkát) A kocsi pontban kettőkor a kapu előtt lesz. 
Lord E: Kocsi? Miféle kocsi?
Baxter: Lordságod bizonyára megfeledkezett Lady Constence-nak tett ígéretéről, miszerint ma be méltóztatik menni Londonba.
Lord E: Londonba? Ilyen szép időben? Mikor ezer dolgom lenne a kertben? Mért mennék Londonba? Utálom Londont.
Baxter: Ön megállapodott Lady Constance-szal, hogy klubjában holnap vendégül látja Mr McToddot.
Lord E: Ki az ördög az a McTodd? 
Baxter: Az ismert kanadai költő. Az ön húga régi csodálója a művészetének. Most, hogy a költő úr Angliába látogatott, meghívta ide a kastélyba.
Lord E: De én nem akarok...(Lady Constance belép) Hello, Connie.
Lady C: Remélem nem zavarlak. Azért jöttem, Clarance, hogy figyelmeztesselek: ma délután Londonba kell menned várva várt vendégünk elé.
Baxter: Éppen erre hívtam fel én is a Lord figyelmét.
Lady C: Köszönöm, Baxter.
Lord E: De Connie, tudod jól, hogy nem szeretem ezt az írónépséget. Már úgy is itt van az a széplélek Miss Peavey.
Lady C: De Clarance! Miss Peavey Anglia legkiválóbb költőnője.
Baxter: Továbbá szeretném emlékeztetni, uram, hogy Miss Halliday holnap ebéd után felkeresi önt a Klubban.
Lord E: Szent isten, Baxter, ki ez a Miss Halliday? Csak nem egy újabb költőnő?
Baxter: Miss Halliday azért jön Blandingsbe, hogy katalogizálja a könyvtárat, uram.
Lord E: Jaj ne...
(Lady C. szúrósan néz, mire a Lord és nyomában Baxter távoznak)

3. jelenet 

Lady C: (Felnyit egy könyvet. Olvasni kezd.) "Keresztül a gyönyör sápadt paraboláján..." Ó, milyen rejtélyes ez a sor...
(Keeble be)
Keeble: Connie, beszélhetnék veled egy percre?
Lady C: Persze, mi újság, Joe?
Keeble: Connie, megint a nyakékedről gondolkoztam. Meg kellene értened, hogy egy 20 000 font értékű nyakéknek a bankban volna a helye.
Lady C: Minek van akkor az ékszer, ha az ember nem viselheti?!
Keeble: De...
Lady C: Egy szót se többet, erről nem akarok vitát nyitni. (Lady C. elindul kifele)
Keeble: Connie, izé... igazából nem is erről akartam beszélni. Ma reggel levelet kaptam Phyllistől.  ööö... Azt írja benne, hogy...öö... háromezer fontra volna szüksége, hogy ööö.. persze csak kölcsönről van szó... hogy vehessenek Jacksonnal egy farmot. 
Lady C: Szó sem lehet róla. Megmondtam: a lányod nevét sem akarom hallani. Lenne most pénze, ha nem szökik meg azzal a Jacksonnal, hanem hozzámegy ahhoz, akit én kinéztem neki.
Keeble: Tudom , de...
Lady C: Egy szót se többet. Kár erre időt fecsérelni.  (kiviharzik)

4. jelenet

Keeble: A fene egye meg. Szegény Phyllisem. (leül, írni kezd) Drága Phyllisem...
Freddie: (belép) Hello, Joe bácsi.
Keeble: Nos, Freddie?
Freddie: Joe bácsi, adnál nekem ezer fontot kölcsön?
Keeble: (fölhorkan)
Freddie: Egy perc, izé, megmagyarázom.
Keeble: Ne fáradj. Tudod jól, hogy meg van kötve a kezem. Connie néni engedélye nélkül nem nyúlhatok a folyószámlánkhoz.
Freddie: Tudom milyen csávában vagy, Joe bácsi. Connie néni, meg minden. Én is sajnálom Phyllist.
Keeble: Micsodaa? Te hallgatóztál?
Freddie: Mégpedig őrült szerencsédre. Ugyanis van egy tervem.
Keeble: Terved? Neked? Olyan, ami kisegít engem a zavaromból?
Freddie: Pontosan.
Keeble: Akkor kérlek, (kinéz az ajtón, benéz az asztal alá...) ne tartsd magadba.
Freddie: Ugye, emlékszel? Olyasmit mondtál Constance néninek, hogy valami jómadár képes, és elcsórja a nyakéket.
Keeble: Emlékszem.
Freddie: Hát akkor mért nem csórod el?
Keeble: Lopjam el a feleségem nyakékét?
Freddie: Csakis. Őrület, hogy milyen gyors felfogásod van. Lopd el Connie néni nyakékét. A törvényben áll, hogy ha egy férj csór el valamit a feleségétől, az nem lopás. Egy filmből tanultam.
Keeble: Megőrültél? 
Freddie: Nem lenne nehéz elemelned. Eladnád, Phyllisnek elküldhetnéd a háromezret, én kapnék ezret, a többiből nyithatnál egy saját folyószámlát. Connie néni meg vehetne magának egy új nyakéket. Én boldog leszek, Te boldog leszel, Phyllisék boldogok lesznek és Connie néni is boldog lesz. Kell ennél nagyobb egyetértés?
Keeble: Mondd, megőrültél?
Freddie: Nem én. Láttam egyszer ilyet a moziban, csak ott részvényeket csórtak. A lényeg ugyanaz, mindegyik keresztülvihető.
Keeble: Freddie, édes fiam, én nem merem megtenni.
Freddie: Ugyan már, ne légy olyan gyáva. Nem mered elemelni?
Keeble: Ne olyan hangosan! Nem, nem merem.
Freddie: Tudod mit, megcsinálom én. 
Keeble: Megtennéd? Ez esetben nem ezer, hanem kétezer fontot adok neked.
Freddie: Áll az alku. (kezet ráznak, Keeble el)

5. jelenet

Freddie: (Leül, gondolkodik. Egyre jobban lehangolódik.) De hiszen én se merem megtenni. Most mi lesz? (felvesz egy újságot, lapozgatja) Áá, ez az. Lássuk csak: (olvas) Forduljon Psmithhez! 
	Psmith Majd Segít!
	Psmith Mindent Elintéz! 
	Önnek Szüksége Lenne
   Valakire, Aki Eljár Peres Ügyeiben?
   Valakire, Aki Elintézi Üzleti Ügyeit?
   Valakire, Aki Sétálni Viszi A Kutyáját?
   Valakire, Aki Meggyilkolja Az Ön Nagynénjét?
	!Psmith Eltézi!
	!Bűntény Nem Akadály!
	Bármilyem Megbízása Van,
   (Feltéve, Hogy Halakkal Nem Kell Dolgozni)
	!Forduljon PSmithhez!
Ajánlatok: R. Psmith, London, Postafiók 365.
	Forduljon Psmithhez!
Írnom kell ennek a Psmith-fickónak. Ő lesz az én emberem.
(Lord E. belép)
Lord E: Frederick, nem láttad "Rózsák a kertben" című kézikönyvemet?
Freddie: Nézd meg talán a polcon. Őö, mit akarok mondani, papa... Bemehetnék veled Londonba délután?
Lord E: Micsoda?
Freddie: Ideje volna már őő… felmenni a fogorvosomhoz.
Lord E: Nem értem, mért kell neked londoni fogorvoshoz járnod.
Freddie: Kérlek, Papa. Ez a fickó kiválóan ért az agyaraimhoz.
Lord E: Renben van, de a 12:50-es vonattal haza kell jönnöd.
Freddie: Igenis. (el)
6.jelenet
London

(Kávéház. Teraszán ül Phyllis. Eve kis késéssel érkezik.)
Eve: Phyllis, drágám, remélem, nem késtem el?
Phyllis: Ugyan Eve, drágám, én is csak most érkeztem. Mrs. McTodd pedig valószínűleg késni fog.
Eve: Mrs McTodd? Ki az a Mrs McTodd, Phyllis? Csak nem Cynthia?
Phyllis: De igen. Nem tudtad, hogy Cynthia férjhez ment a híres kanadai költőhöz?
Eve: Nem én.
Phyllis: Azt hiszem, valami nincs rendben közöttük. Egy órája beszéltünk telefonon. Nagyon furcsa volt a hangja.
Eve: Remélem nincs semmi baj. McTodd. McTodd. Nem hallottam még ezt a nevet, de jól megjegyzem magamnak. És veled mi van, Phyllis? Hozzá mentél a gazdag vőlegényedhez?
Phyllis: Rollohoz? Nem én. Ki nem állhattam. Peter Jacksonhoz mentem feleségül.
Eve: Felbontottad az eljegyzést?
Phyllis: Nem. Megszöktem Pete-tel. Mostohaanyám, Lady Constance ki is tagadott. Pedig éppen nagy szükségem lenne egy kis pénzre. Nagyon olcsón vehetnénk egy farmot. Írtam is papának, hogy segítsen, de eddig még nem válaszolt. Azt hiszem Constance néni hallani sem akar rólunk. Pedig a Blandings kastélyt felveti a pénz.
Eve: Mit mondtál? Blandings Kastély?
Phyllis: Igen. Ott lakik papa és a mostohaanyám.
Eve: Ezt a furcsa egybeesést. Hiszen én holnapután utazom Blandingsbe, hogy katalogizáljam a kastély könyvtárát.

7. jelenet
(megérkezik Cynthia, szemmel láthatóan ideges)
Cynthia: Ne haragudjatok a késésért. Próbáltam időben ideérni, csak...(sírva fakad, a zsebkendőjébe temeti az arcát)
Phyllis: Cynthia, mi történt?
Cynthia: Hát Ralston elhagyott. Már korábban is veszekedtünk néha, de mindig kibékültünk. De most ez komoly! Azt mondta, nem szeret többé. Biztos beleszeretett valaki másba. (megint sír) Értitek, Ralston elhagyott?! Elvitte a verseit is. Összecsomagolt, és elment valahová.
Eve: Ralston?
Phyllis: Ralston McToddnak hívják Cynthia férjét.
Cynthia: Olyan szörnyen boldogtalan vagyok. Mi lesz velem Ralston nélkül? És vele mi lesz nélkülem? Egyszerűen nem értem. Ne haragudjatok, de azt hiszem, fogok egy taxit, és visszamegyek a szállodába.
Eve: Veled megyünk! Nem hagyhatunk magadra ilyen állapotban.
Cynthia: Kérlek, maradjatok! Azt hiszem jobb szeretnék most egyedül lenni.
Phyllis: Biztos ne kísérjünk el?
Cynthia: Biztos. Megpróbálom összeszedni magam. Majd felhívlak valamikor. És még egyszer: ne haragudjatok! (el)
Eve: Szegény Cynthia. Nem tudom milyen ember ez a McTodd, de biztosan zord, kőszívű alak.
Phyllis: Délután feltétlenül felhívom Cynthiát.

8. jelenet
(megérkezik Jackson)
Jackson: Hát te itt vagy, Phyllis drágám? Üdvözlöm, kisasszony.
Phyllis: Eve, bemutatom a férjemet, Peter Jacksont. Pete, ő Eve Halliday, iskolai barátnőm. (Jackson kezet csókol)
Eve: Nagyon örülök.
Phyllis: De hogy kerülsz ide, Pete?
Jackson: Egészen véletlenül én is ide beszéltem meg találkozót Psmith cimborámmal. 
Phyllis: Ó, de rég nem láttam Psmithet. Eve, úgy örülök, hogy megismered. Psmith a legjobb barátunk.
Eve: Borzasztóan sajnálom, Phyl drágám, de mennem kell.
Jackson: De ígérje meg Halliday kisasszony, hogy ezentúl gyakran meglátogat minket.
Eve: Nagyon szívesen. Most megyek. Phyl, ígérem, hogy ha elmegyek Blandingsbe, beszélek az apáddal.
(el)
9. jelenet
(Psmith megérkezik)
Psmith: Phyllis drága, de boldog vagyok, hogy látom. Jackson pajtás, feleséged napról napra csinosabb lesz.
Phyllis: Elkésett Psmith! Épp most ment el valaki, akinek feltétlenül be szerettem volna mutatni.
Jackson: De ülj le, barátom. Mesélj. Bizonyára szokás szerint történt veled valami.
Psmith: Hát ami azt illeti, ma reggeltől más ember vagyok.
Jackson: Nocsak! Talán nagybátyád megkegyelmezett és halfeldolgozóból halárussá léptetett elõ?
Psmith: Nem volt rá alkalma, Jackson pajtás. Ugyanis kiléptem az üzletből. Ha az a meggazdagodás útja, hogy hajnali négytől térdig gázolok a döglött halakban, akkor köszönöm, de nem kérek belőle.
Phyllis: És ezt megmondta a nagybátyjának is?
Psmith: De meg ám.
Jackson: Na, ezek szerint mától kezdve neked sem fog dagadni az erszényed.
Psmith: Ne légy ilyen kishitű Jackson pajtás. Nézd meg inkább ezt a briliáns hirdetést.
(Jackson elolvassa a kezébe nyomott papírt.)
Jackson: Hogy te milyen marha vagy. Remélem, nem akarod ezt közzétenni.
Psmith: Megsebeztél, Jackson pajtás. Bevallom, sokkal szélesebb látókörűnek gondoltalak. Azt hittem, ezt olvasva rohansz, és te is hasonló hirdetést teszel közzé.  Mellesleg már meg is jelent a Morning Globe-ban. Megyek is, hogy legyen időm a rám váró több ezer válaszlevelet átolvasni. Hódolatom Phyllis, drága. Pápá, Jackson pajtás.
(el)
Phyllis: Menjünk mi is drágám, mert úgy látom mindjárt esni fog.(kimennek)

10. jelenet 

(Utcajelenet. Esernyős emberek járnak fel-alá. Megjelenik Eve. Neki nincs esernyője. Aggodalmasan tekinget az égre, majd beáll egy kapualjba. Az emberek közben eltűnnek. Egyszer csak felbukkan Psmith feje a másik ajtóban. Csodálkozva mered Eve-re.)
Psmith: Hűha. Ilyen gyönyörű nő, és ázik! Ezt nem nézhetem tétlenül. (Eltűnik a kapuban, majd megjelenik egy esernyővel. Odaviszi Evenek)
Bocsánat! (átnyújtja az ernyőt, meghajol, és visszarohan, be az ajtón. Eve egy pillanatig döbbenten néz utána, aztán kimegy a másik oldalon.)

11. jelenet 

(A Konzervatív Klub.  Psmith egy széken ül, és leveleket bontogat. Nem túl elégedett.)
Psmith: Több levelem is érkezett. Hm, lássuk csak...Ostobaság...ez is.. kölcsönöket ajánlanak...Na,  egy pillanat, ebben van valami:
	''Ha R. Psmith hajlandó július 1-én, pont tizenkettőkor a Charing Cross pályaudvar előcsarnokában e levél írójával találkozni, létrejöhet az üzlet, amennyiben üzletről lehet szó, és amennyiben a feltételek elfogadhatók. R. Psmith tűzzön a gomblyukába egy rózsaszín krizantémot, és szóljon így a levélíróhoz: holnap eső lesz Northumberlandben, mire a levélíró így fog válaszolni: az jó a vetésnek. Szíveskedjék a pontos időt betartani.''
(Psmith int az arra haladó pincérnőnek)
Pincérnő: Parancsol, uram?
Psmith: Kisasszony, legyen szíves. Megmondaná a pontos időt?
Pincérnő: Háromnegyed tizenkettő van, uram.
Psmith: Lenne szíves sürgősen szerezni nekem egy rózsaszín krizantémot?
Pincérnő: Azonnal, uram. (el)
Psmith: Negyedórám van. Nincs vesztegetni való időm. (pincérnő be)
Pincérnő: Parancsoljon, uram, a krizantém.
Psmith: Hálás köszönet. Az ebédet később fogyasztom el. (elrohan)

12. jelenet
(Pályaudvar. Többen járkálnak) 
Újságárus: Megjelent a Morning Globe! Újabb részletek a híres liverpooli bankrablásról. Rendkívüli tanítási szünet az iskolákban. Lemond-e a miniszterelnök? A legfrissebb hírekkel megjelent a Morning Globe.
(Psmith tanácstalanul nézegeti az embereket, majd magabiztosan megszólít valakit)
Psmith: Holnap eső lesz Northumberlandben.
Ember1: Mi?
Psmith: Mondom: holnap eső lesz Northumberlandben.
Ember1: Úgy? Hát ez örvendetes. Talán azt is meg tudja jósolni, hogy ki nyeri a Goodwood kupát? Megbocsát. (el)
Psmith: (odamegy valaki máshoz) Holnap eső lesz Northumberlandben.
Ember2: (hangosan) Mit mond? Hova tűnt a poggyászom?
Psmith: (üvölt) Mondom holnap eső lesz Northumerlandben.
Ember2: Köszönöm, most nem kérek.
Freddie: (odalép) Mondja kérem, jól hallottam? Ön azt mondta, hogy holnap eső lesz Northumberlandben?
Psmith: Ha ön 12 mérföldes körzeten belül tartózkodott, amíg azzal a süket ágyúval csevegtem, akkor bizonyára jól hallotta.
Freddie: Az jó a vetésnek. Jöjjön. (arrébb húzza) Ön tehát R. Ppsmith?
Psmith: Az vagyok. De a P néma. Így: Smith. Mint a psemmiben.
Freddie: És mért nem tűzte ki a mondott krizantémot? Akkor hamarabb megtaláltam volna.
Psmith: De hiszen itt van. 
Freddie: Ez az izé? Azt hittem káposzta. Én arra a kis hogyishívjákra gondoltam, amit gomblyukban hordanak. 
Psmith: Talán szegfűre gondolt.
Freddie: Szegfű, ez az! Már csak egy percem van. Térjünk a tárgyra. Hajlandó lenne ellopni a nagynéném nyakékét? 
Psmith: Nem gondolja, hogy a nagynénje ezt esetleg illetlenségnek találja majd?
Freddie: (fölüvölt) Mennem kell. Írjon nekem és nyilatkozzék, hogy hogy vélekedik a dologról!
Psmith: Sajnos a nevét és címét elfelejtette közölni. 
Freddie: Igaz is. Akkor majd én írok. Viszlát. (elrohan)
Psmith egy darabig néz utána, majd fejét csóválva távozik.

13. jelenet

(Megint a klubban. A Lord és McTodd jönnek. A Lordon nincs szemüveg!)
Lord E: (miközben nekimegy egy asztalnak) Tehát ott tartottam, kedves barátom, hogy nagyobb kertekben, ahol bőven van hely, feltétlenül kell, hogy legyenek rózsalugasok. Látom, hogy önnek is ez a véleménye
McTodd: (fölhördül)
Lord E: Mondja Mr McTodd, szokott ön rózsákról is írni költeményeket? (leülnek)
McTodd: (esdeklőn)Nem rendelhetnénk egy szivart, Lord Emsworth?
Lord E: Az ember csak akkor tudja igazán élvezni a rózsák pompáját, ha...
McTodd: Rózsákról jut eszembe! Úgy hallottam, a dohányfüst jót tesz nekik.
Lord E: Ha egy darabig zöld fasorban sétálgat, és utána érkezik a rózsalugashoz. Az valószínűleg azzal magyarázható, hogy mikor a szem...
McTodd: Egyesek azt mondják, hogy a dohányzás árt a szemnek. De én nem hiszem.
Lord E: ...már hozzászokott a zöld színhez, szívesebben tekint a pirosra.
McTodd: Tegnap olyan klubban ebédeltem, ahol a dohányzóban nem volt gyufa az asztalon...
Lord E: De a kertészem, egyáltalán nem osztja a véleményem a rózsák terén. 
McTodd: Az volt a baj, hogy az ebéd utáni szivart körülményes volt meggyújtani.
Lord E: (feláll, McToddról megfeledkezve) Rózsaillatot érzek. Csak nem nyílt itt egy új virágbolt? (elrohan)

14. jelenet
(belép Psmith)
Psmith: Elnézést uram! Szabad ez a hely?
McTodd: (maga elé) Ilyen kiállhatatlan vénembert! Másfél órája csak a nyavalyás rózsáiról beszél.
Psmith: Kiről beszél, uram?
McTodd: Lord Emsworthről, erről az isten átkáról.
Psmith: (leül) Úgy veszem észre, hogy nem igazán kedveli a lordot.
McTodd: Ott egye meg a fene, ahol van. Meghív ebédelni, de szóhoz sem hagy jutni, eszébe se jut, hogy ebéd után megkínáljon egy szivarral, és aztán egyszerre csak elrohan. Ezek után azt ne gondolja, hogy elmegyek vele Blandingsbe, abba az átkozott kastélyba, a satnya rózsái közé. Ennyi sértés után maga elmenne?
Psmth: Aligha.
McTodd: Hát én sem. Máris távozom. (fölpattan) És ha ez a vén marha visszajönne, mondja meg, hogy engem nem lát többé. (elrohan)

15. jelenet
(Visszajön a Lord, nekimegy a pincérnőnek.)
Pincérnő: Á, Lord Emsworth! Épp most hozta meg egy futár a szemüvegét a szállodából.
Lord E: Köszönöm, fiam. (Felteszi, leül Psmith mellé) Bocsásson meg, Mr McTodd, de ez a rózsaillat teljesen megzavart.
Psmith: Szóra sem érdemes. 
Lord E: Igazán örülök, hogy nem sértődött meg. Szörnyen neveletlen voltam. Micsoda illatos rózsái vannak annak az embernek. Kár, hogy nem látta őket, kedves barátom.
Psmith: Kétségkívül az én hibám.
Lord E: És mondja, mi mindenről szokott verset írni?
Psmith: Hát, halakról például még nem írtam.
Pincérnõ: (bejön) Egy hölgy keresi Lordságodat.
Lord E: Egy nő?! Á, ez biztos az a Miss Halliday lesz, aki a kastély könyvtárát fogja katalogizálni. Megbocsát egy percre?
Psmith: Természetesen.
(Eve belép, a Lord elé siet. Psmith nagy szemeket mereszt Eve-re, aki nem veszi észre)
Psmith: (maga elé) Ő az, egész biztos.
Lord E: Akkor ötkor találkozunk a pályaudvaron, barátom, és indulunk Blandingsbe. A húgom már nagyon várja. 
(Eve-vel együtt kimegy, Psmith utánuk bámul)
Psmith: Már majdnem lelepeztem magam, de azt hiszem kezd érdekelni engem ez a Blandings. Tehát, Mr McTodd, kalandra fel. (el)

16. jelenet
Megint a pályaudvar

(Bejön Psmith. Kezében McTodd összes művei.)
Psmith: Úgy látom korábban jöttem. De legalább lesz időm megnézni mit is írt ez a McTodd. (kinyitja a könyvet, beleolvas) "Keresztül a gyönyör sápadt paraboláján..." Micsodaa? (újra nekifut) "Keresztül a gyönyör sápadt paraboláján" Te jó ég. Mi lesz, ha egy rajongóm megkér, hogy magyarázzam meg ezt a sort? (ráncolja a homlokát, gondolkodik, közben belép Freddie. Meglátja Psmith-et és megdöbben.)
Freddie: Izé... Hát maga mit keres itt?
Psmith: Nahát, micsoda véletlen. Azt hittem már néhány órája távozott a fővárosból. (belép a Lord)
Lord E: Á, maga nagyon pontos kedves barátom. Nocsak Frederick, úgy emlékszem, azt ígérted, hogy a 12.50-es vonattal hazamész.
Freddie: Izé. Lekéstem a vonatot, papa. Nem tehetek róla.
Lord E: Hm. (Psmithhez) Önök ismerik egymást?
Psmith: Még nem. Csak egy perce, hogy találkoztunk.
Lord E: Ez itt a fiam, Frederick. Frederick, ez itt Mr McTodd, a költő, aki vendégünk lesz Blandingsben. (Freddie meghökken és nagy szemeket mereszt. Már éppen szólni akar, amikor Psmith szúrósan ránéz) Na, de talán szálljunk fel.
Psmith: Ha megengedi Lord Emsworth, én még elszívnék egy cigarettát. Szálljon csak fel, addig én itt elbeszélgetek a kedves fiával.
Lord E: Helyes. Akkor majd az étkezőkocsiban találkozunk. (el) 

17. jelenet.

Freddie: Hát ez meg mi? Az apám azt mondta, hogy az ön neve McTodd.
Psmith: Úgy van.
Freddie: De maga meg azt mondta, hogy Psmith-nek hívják.
Psmith: Úgy is hívnak.
Freddie: Hát akkor az apám mért nevezi McToddnak? 
Psmith: Ártatlan kis tévedés. Azt hiszi, az vagyok, én meg nem akartam kínos helyzetbe hozni.
Freddie: De mért hiszi, hogy ön McTodd?
Psmith: Na figyeljen! (körülnéz, és Freddie fülébe sutyorog) 
Freddie: Azt akarja mondani, hogy Blandingsben annak a firkásznak a szerepét fogja játszani?
Psmith: Ez a tervem. 
Freddie: De miért?
Psmith: Megvan rá az okom. De most maga jön. Mondja, mért akarja, hogy ellopjam a nagynénje nyakékét? 
Freddie: (felkiált) Szent Jeromos, hát persze! Izé, eddig úgyis az volt a gond, hogy hogy jut be a kastélyba. De maga már bent is van.
Psmith: Boldogan osztanám én is az ön lelkesedését, amennyiben tájékoztatna róla, hogy miről beszél. Például, feltéve, hogy hajlandó lennék ellopni a nagynénje nyakékét, mit kellene csinálnom vele?
Freddie: Mit? Hát átnyújtani nekem.
Psmith: Aha! És ön mit csinálna vele? 
Freddie: Átnyújtanám a nagybátyámnak.
Psmith: És ő kinek nyújtaná át?
Freddie: Tudja mit? Legjobb lesz, ha elmondom az egészet elejétől végéig.
Psmith: Pompás ötlet.
Freddie: Tehat Joe bácsinak van egy lánya, Phyllisnek hívják, és meglógott hazulról, hogy férjhez menjen egy Jackson nevű taghoz. Namármost...(Freddie körülnéz, odahajol Psmithhez, és most ő sutyorog. Psmith egyre nagyobb szemekkel figyel.)
Psmith: Értem. Szóval ennek az ékszerrablásnak az a célja, hogy a Jackson házaspár hozzájusson egy rendes otthonhoz?
Freddie: Pontosan.
Psmith: És ön nem fog, hogy is mondjam, meglépni az egész zsákmánnyal?
Freddie: Dehogy. Megosztozunk, és mindenki jól jár. Nos?
Psmith: Threepwood pajtás, számíthat rám.
Freddie: Remek! Én természetesen intézkedem, hogy maga se járjon rosszul.
Psmith: Ne fáradjon. Semmiféle díjazást nem fogadok el. Ugyanis az a helyzet, hogy Jackson gyerekkori barátom, és Phyllisért is megtennék bármit a világon. Örülök, hogy most segíthetek rajtuk. 
Freddie: Úristen! Micsoda véletlen...  De jöjjön, mert lekéssük a vonatot (kirohannak).

MÁSODIK FELVONÁS

18. jelenet

Blandings. A kastély előtti tér. Mindenki kitódul az érkezők üdvözlésére. Elöl jön Lady Constance Miss Peavey-vel, mögöttük Baxter
Miss Peavey: Csodálatos, drága Constance. El se hiszem, hogy végre személyesen is megismerhetem Mr McToddot.
Lady C: Ó, nem is mondtam, Aileen drágám! Hiszen Mr McTodd sürgönyzött, hogy visszamondja a meghívást. Magam sem értem mért. De nézd csak, már itt is vannak. És valaki mégis jött velük.
Miss P: Ah. Csak nem az ott Mr McTodd? Egész másnak képzeltem. Hátha meggondolta magát.
(belép a Lord, Freddie és Psmith. A Lady eléjük siet)
Lady C: Isten hozta önöket. Hogy van, Mr McTodd? Úgy örülök, hogy mégis eljött. Jelenleg csak egy vendégünk van. Miss Peavey, Mr McTodd.
Miss P: (áhitatosan néz) Mester!
Psmith: Tessék?
Miss P: Mester! Milyen nagyszerű, hogy mégis eljött!
Lady C: Természetesen ismeri Miss Peavey verseit?
Psmith: Ki ne ismerné?
Miss P: Ó igazán ismeri? Nem is mertem remélni, hogy ismeri a nevemet. Bezzeg az ön csodás költeményeit az egész világ ismeri. Ó, nem is tudja milyen csodás, hogy személyesen megismerhetem! Olyan, mint valamely bűvös-varázsos álom teljesülése. Olyan, mint a Pilla...
Freddie: Na, én benézek a házba egy szódás whiskyért.
Lord E: Én meg megyek, és megnézem a virágaimat.
Lady C: Ugyan, Clarance, sötét van már ahhoz.
Lord E: De legalább érzem az illatukat. Ah, maga is itt van, Baxter fiam. Be akarom mutatni Mr McToddnak.
Baxter: (gyanakvóan méregeti Psmithet) Á, Mr McTodd. Örvendek. Örülök, hogy mégis eljött.
Miss P: Megteszi nekem, Mr McTodd, (Lord E és Freddie kirohannak) hogy ír valami csakélységet az autogramgyűjteményembe? Van nálam töltőtoll.
(Psmith elkezd írni, aztán visszaadja a könyvet és a tollat, Miss P. elovassa) Milyen különös. Pont ezt a rejtélyes sort választotta. Meg is akartam kérni, hogy magyarázza meg: "Keresztül a gyönyör sápadt paraboláján". 
Psmith: Nehéznek találja?
Miss P: Egy kicsit... Be kell vallanom. Remélem...
Baxter: Megbocsát. Megnézhetem én is? (homlokát ráncolva olvassa a jegyzetet)
Miss P: De talán járjunk egyet a kertben. Megmutatom a tavat.
Psmith: (lemondóan) Ahogy gondolja.
Lady C: Jöjjön Baxter, intézkedjünk a vacsora ügyében. (mindenki el) 

19. jelenet

(Ugyanott. Reggel. Freddie és Psmith jönnek)
Psmith: Szóval, Threepwood pajtás, ön beszélni akart velem.
Freddie: Igen. Nagyon ideges vagyok. Azt hiszem, az a dög Baxter már most gyanakszik.
Psmith: Ugyan. Miből gondolja?  
Freddie: Abból, ahogy magára néz.
Psmith: Szerintem vacsora alatt éppen annyira gyanakodva mustrálta a sült csirkéjét is.
Freddie: De nem csak Baxterrel van baj.
Psmith: Hát még mi bántja?
Freddie: Olyan furcsa a levegő az egész házban. (aggodalmasan) Szerintem az új szobalány detektív.
Psmith: Hát van új szobalány, Threepwood pajtás?
Freddie: Van. Susan a neve.
Psmith: Susan? Jól hangzik. Rendes, előírásos szobalánynév.
Freddie: Mondja, látott már maga olyan szobalányt, aki az íróasztal alatt is söpör?
Psmith: Hát ez söpört?
Freddie: Rajtakaptam ma reggel a szobámban.
Psmith: De nem túlzás azt hinni, hogy detektív? Mért volna detektív?
Freddie: Egy egész rakás filmet láttam, ahol a komorna vagy a szobalány volt a detektív. Kellemetlen érzés.
Psmith: Nos, van egy csalhatatlan módszer, amivel megbizonyosodhat az igazságról. 
Freddie: Mi az?
Psmith: Csókolja meg!
Freddie: Csókoljam meg?!
Psmith: Úgy van. Menjen oda hozzá, és mondja neki: "Susan, maga nagyon csinos lány"...
Freddie: De nem csinos.
Psmith: Az ügy érdekében tegyünk úgy, mintha csinos volna. Szóval odamegy, és azt mondja neki: "Susan, maga nagyon csinos lány. Mit szólna, ha megcsókolnám?" Ha Susan detektív, azt fogja felelni: "Na de uram". De ha igazi szobalány, akkor csak vihogni fog, és azt mondja: "Ne izéljen már uram". Érti a különbséget?
Freddie: Maga honnan tudja ezt?
Psmith: A nagymamám tanított rá. Na megyek, mert lekésem a vonatot.
Freddie: Mit? Hova megy?
Psmith: Lévén régi ismerőse vagyok Miss Hallidaynek, az ön édesapja megkért, hogy én fogadjam a pályaudvaron. 
Freddie: Nézze, ha már találkozik Miss Halliday-vel, szóljon pár jó szót az érdekemben.
Psmith: Tessék?
Freddie: Ugyanis, izé... mi már régről ismerjük egymást, és én többször megkértem Miss Halliday kezét.
Psmith: (meglepetten)És ő mit felelt?
Freddie: Mindig nemet mond.
Psmith: Akkor talán fel kéne hagynia a lánykéréssel. De ha gondolja, szólok pár szót az érdekében. Ágyő! (el)
Freddie: Köszönöm. (lemondóan) Na megyek, megkeresem Susant. (el)

20. jelenet

Két kertész jön, virágcserepeket cipelnek.
Rosy: Gyerünk, Jenny, hordjuk be a virágokat.
Jenny: De hova tegyük őket?
Rosy: A kertész azt parancsolta, hogy a verandát díszítsük fel. 
Jenny: De itt nincsenek polcok, Rosy. Tegyük le a földre?
Rosy: Tegyük. Csak nem rúgják fel. (lepakolnak)
Jenny: Valamelyiket fel is tehetnénk az asztalra.
Rosy: Jó. De ne ezt, mert ennek festékes az oldala. Ez jó lesz. (feltesz egy cserepet az asztalra) Na, megvagyunk.
Jenny: Akkor mehetünk. (kimennek)
21. jelenet

(Miss Halliday és Psmith jönnek.)
Psmith: Nem értem, mért siet ennyire, Miss Halliday. Még csak a parkot és a sétányt mutattam meg.
Eve: Ó, már így is sokat késtem. Bizonyára Mr Baxter már vár.
Psmith: Ó, Baxter még várhat. Savanyú, szigorú alak. Biztos nem értékelné az ön társaságát annyira, mint én. Kérem, még egy kicsit ne rohanjon a munka elé. Megvárja magát. Elviszem inkább a tóra csónakázni.
Eve: (nevet) Igazán vonzó ajánlat, de én azért kapom itt mától a fizetésemet, hogy dolgozzam.
Psmith: (rémülten) De csak nem akar már ma délután munkába állni? Olyan csodásan süt a nap.
Eve: Őszintén szólva valóban sokkal vonzóbb a napos park, mint a könyvtár, mégis, jelentkeznem kell Mr Baxternél.
Psmith: Vigasztalhatatlan vagyok, Miss Halliday, de meghajlok az akarata előtt.
Eve: Tehát, hol találom Mr Baxtert?
Psmith: Ó, ő ilyenkor elmélyed a munkában. Se lát, se hall. Csak valami váratlan esemény zökkentheti ki. (Lehajol, felemel egy virágcserepet és bedobja az ablakon) Hé, Mr Baxter!
Eve: (nevet) Mit művel? (Bentről kiáltás hallatszik)
Psmith: Bent van. Mindjárt gondoltam.
(Baxter hirtelen megjelenik az ablakban nagyon dühösen)
Baxter: Maga dobta be azt a virágcserepet?
Psmith: Mr Baxter, bemutatom Miss Hallidayt, bizonyára nagyon meg lesz elégedve vele.
Baxter: Maga dobta be azt a virágcserepet?
Psmith: Majd meglátja, milyen készséges segítőt talál Miss Hallidayben.
Baxter: Maga dobta be azt a virágcserepet?
Psmith: Most megyek, és átöltözöm a csónakázáshoz. Rögtön itt vagyok, Miss Halliday. (Eve megint nevet, Psmith elrohan, Baxter dühösen áll. Belép a Lord)

22. jelenet

Lord E: Hát megjött izé Miss... Miss.. Miss Halliday. Persze. Baxter fiam, ez itt Miss Halliday. 
Baxter: (savanyúan) Mr McTodd már bemutatott Miss Hallidaynek. 
Lord E: Úgy? Az nagyon szép tőle. De hol van?
Baxter: (hidegen) Bement a házba, miután előbb hozzám vágott egy virágcserepet. 
Lord E: Mit csinált?
Baxter: Hozzám vágott egy virágcserepet. (sértődötten el)
Lord E: Mért vágott Baxter egy virágcserepet Mr McToddhoz? És honnan a csodából szerzett virágcserepet? A könyvtárban nincsenek virágok.
Eve: Azt mondta Lord Emsworth, hogy azt az urat Mr McToddnak hívják?
Lord E: Nem, nem. Baxternek. Ez Baxter volt, a titkárom. 
Eve: De én arról beszélek, aki kijött elém a vonathoz.
Lord E: Baxter nem ment ön elé a vonathoz.  Aki ön elé ment a vonathoz, az Mr McTodd volt. Itt lakik nálunk. Híres költő, de egészen más, mint a költők. És (felcsattan) nem tűröm, hogy Baxter virágcserepet hajigáljon a vendégeimhez. Tehát miss izé.. Miss Halliday, helyezze kényelembe magát. Susan majd megmutatja a szobáját. (kiabál) Susan, Susan.
Susan: Parancsol, uram?
Lord E: Vezesse a szobájába Miss Hallidayt. Nekem még beszélnem kell azzal az átok kertésszel...
Susan: Parancsára uram. Erre tessék, kisasszony. (Mutatja az utat, Eve előre megy, Susan hátulról gyanakodva végigméri, aztán követi.)

23. jelenet
Mr Keeble: Tehát miről akartál velem titokban beszélni, Freddie? Miért van bajban ez a McTodd? És mi ez a Susan dolog? Honnan veszed, hogy detektív?
Freddie: Ja, már tudom, hogy nem detektív.
Mr Keeble: Honnan tudod, hogy nem az? És honnan vetted, hogy az?
(Freddie Mr Keeble-hez hajol és a fülébe súg valamit.)
Mr Keeble: Micsoda? Megcsókoltad?
Freddie: Igen. És azt mondtam neki: Susan, maga csinos lány...
Mr Keeble: De nem csinos.
Freddie: Ne szólj bele. Megcsókoltam és erre úgy válaszolt, ahogy azt a vérbeli szobalányok szokták.
Mr Keeble: Hogy szokták?
Freddie: Hát vihogott és azt mondta: Na ne izéljen már, uram.
Mr Keeble: És te honnan tudod, hogy így szokták?
Freddie: Tudom és kész. De nem ez a lényeg. A lényeg az, hogy Baxter nyomon van. Már nem csak gyanakszik Psmithre, hanem bizonyítéka is van. 
Mr Keeble: Neked agyadra mentek a filmek, Frederick. Miből gondolod, hogy Baxter nyomon van?
Freddie: Ő maga mondta.
Mr Keeble: Hogyhogy? (gúnyosan) Egyszer amikor arra jártál, behívott a szobájába és azt mondta: Freddie úrfi, nyomon vagyok?! 
Freddie: Pontosan. Először is, az igazi McTodd sürgönyözött, hogy nem jön.
Mr Keeble: Na és. Hát mégis jött.
Freddie: Igen, de aztán írt annak a boszorkány Miss Peaveynek az autogramgyűjteményébe.
Mr Keeble: És ez hiba volt?
Freddie: De még mekkora. Ez az átok Baxter rögtön összehasonlította a kézírását azzal levéllel, amelyben még tavasszal elfogadta a meghívást. És a két kézírás persze egy jottányit sem hasonlított.
Mr Keeble: Úgy. És azt is sejti Baxter, hogy mért jött Psmith a kastélyba?
Freddie: Hogy sejti-e? Az volt az első szava, hogy biztosan Connie néni nyakékét akarja megkaparintani. 
Mr Kebble: De akkor mért nem intézkedett? Már régen leleplezhette volna Psmithet.
Freddie: Ezt is megmondta. Mert úgy gondolta, hogy biztos előbb-utóbb megjön a cinkostársa is. És mit gondolsz, Joe bácsi, kit gondol ez a dög Psmith cinkosának? (Mr Keeble vállat von) Hát Miss Hallidayt. 
Mr Keeble: Hogy az ördög vinné el. Meg kell mondani Psmithnek, hogy álljon le az akcióval.

24. jelenet

(Belép a Lord, Lady Constance, Baxter, Miss Halliday és Miss Peavey.)
Lady C: Csakhogy megvagytok, Joe. Indulnunk kell az avatásra. Ne vágj ilyen értetlen képet. Clarance ma avatja fel a szomszéd kastélyban épült új szökőkutat.
Lord E: Nekem sincs hozzá kedvem, Joe.
Lady C: Csönd, Clarance, ennyit igazán megtehetsz.
Freddie: Hát akkor sok sikert, papa. (el akar tűnni)
Lady C: Te is jössz, Freddie. Karolj bele Miss Peaveybe, és gyerünk.
Freddie: (riadtan) Csak nem fogjuk Miss Peaveyt is fárasztani?
Miss Peavey: Nagyon kedves, hogy aggódik. (belekarol), de a világért sem maradnék le Lord Emsworth ünnepi beszédéről.
Mr Keeble: És Mr McTodd nem tart velünk?
Baxter: Ó, nem. (gúnyosan) Épp ihlete van, és a délutánt a költészetnek kívánja szentelni.
Lady C: Na, induljunk végre. Gyerünk Clarance. (mind el)

25. jelenet

Psmith: Végre elmentek. (leül) Na, itt az ideje, hogy tovább tanulmányozzam McTodd pajtás verseit. (olvasni kezd) Továbbra sem értem ezt a McTodd fickót.
(Ed Cootes óvatosan belép.)
Ed: Kmh, khm. Jó napot kívánok.
Psmith: Isten hozta.
Ed: Itthon vannak a háziak? Ugyanis Lady Constance meghívására érkeztem. Ugyan táviratilag lemondtam a meghívást, de meggondoltam magam. (kihúzza magát) Ralston McTodd vagyok, a kanadai költő.
Psmith: Hogy mondta?
Ed: McTodd vagyok, a költő.
Psmith: (félre) Hűha, egyre többen leszünk. (Cootesnak) Na, ezt speciel nem hiszem, kedves barátom. Én ugyanis személyes ismerőse vagyok Mr McToddnak.
Ed: Hű, a mindenségit, maga ismeri McToddot? Akkor most mi lesz?
Psmith: Tudja mit, elfelejtem, hogy találkoztunk. Mindenki követhet el hibát. Maga most szépen visszamegy Londonba, és jó útra tér.
Ed: Nem is tudom, hogy köszönjem meg.
Psmith: Szóra sem érdemes.
Ed: Hát, viszlát. (elindul, de nem megy el végleg, elbújik valahol) 
Psmith: Na, még szerencse, hogy csak én voltam itthon. A versektől elment a kedvem. Azt hiszem, átöltözöm, és sétálok egyet a parkban. (el)

26. jelenet

Ed: (előbújik) Ilyen átkozott pechet, hogy pont ennek a McToddnak a barátjába kell botlanom, a pasas azt mondta nekem, hogy senkit sem ismer Blandingsben. Csak megfújtam volna a nyakéket, a balhét meg elvihette volna ő. Hiába, amióta Liz elhagyott, nincs szerencsém. Liz nélkül a legegyszerűbb bankrablásnál is lefülelnek. (feltűnik Miss Peavey a sétányon) Szent ég, ki jön ott?! Ez a nő pont úgy néz ki, mint Lizzie. (Miss P. odaér, Ed megdöbben)
Ed: Liz, hát te vagy az?
Miss P: Eddie! Nahát! Hát ez tiszta csoda!
Ed: Liz, hát te szebb vagy, mit valaha. 
Miss P: Honnan pottyantál ide, Ed? Hát már nem a gőzösökön vagy hamiskártyás?
Ed: Nem, bizony, Liz. Amióta elhagytál, nem megy a bolt. De te mit csinálsz itt, Lizziekém?
Miss P: Ó, én itt lakom.
Ed: (aggodalmasan) Csak nem mentél férjhez? (Miss P rázza fejét) Hát, akkor nyugalomba vonultál?
Miss P: Nem én. Nagy fába vágtam a fejszém. Csak nem tudom, egyedül sikerül-e a terv. Ó, Ed, Bárcsak megint együtt dolgozhatnánk, mint régen.
Ed: Miről van szó?
Miss P: Gyémántok, Eddie. Egy nyakék. Évek óta nem láttam jobb köveket. Százezer friccs minimum.
Ed: (felkiált) Egy nyakék!
Miss P: Figyelj, elmondom az egész szószt. Egy óceánjárón megismertem egy öreg hölgyet, Lady Constance Keeble-t. Összebarátkoztunk, tetszettek neki a verseim, és meghívott ide, a bátyja kastélyába. Teljesen a bizalmába férkőztem. Egész belém szeretett az öreglány.
Ed: Azt nem csodálom.
Miss P: Ne szakíts félbe. Lady Constance egyáltalán nem őrzi a nyakéket. Állandóan rajta van. Csak az alkalmas pillanatra vártam...
Ed: Hogy neked milyen őrült szerencséd van, Liz. Én is megpróbáltam bejutni a kastélyba, de két perc múlva már kint is voltam. 
Miss P: Micsoda, te, Ed?
Ed: Én hát. Nem csak te hallottál azokról a kövekről.
Miss P: Hát ez csodálatos. Bárcsak bejutottál volna. Te meg én újra egy csapat. De szép is volna. De mit találtál ki, hogy bejuss?
Ed: Hát tudod, megismerkedtem egy McTodd nevű pasassal Londonban, aki ide volt meghívva, de valamin felkapta a vizet és azt mondta, hogy mégsem jön el. Úgyhogy gondoltam, helyette beállítok én. Hát erre ki az első ember, akibe belebotlottam? McTodd személyes ismerőse. Pár szót beszélgettünk, és én felhagytam a dologgal.
Miss P: De Ed! Hova tetted az eszedet? McTodd e pillanatban is a kastélyban van.
Ed: Hogy lehet az?
Miss P: Egyszer csak beállított. Magas, sötét hajú fickó monoklival az orrán. Ebben a percben mindenki egy avatáson van. Csak McTodd és a komornyik vannak a kastélyban.
Ed: (Felhördül és a combjára csap) Ó, az átkozott. És én még meg is köszöntem neki, hogy futni hagyott. Megköszöntem neki!! Hogy az a ...
Miss P: Eddie, miket beszélsz?
Ed: Ide hallgass, Lizzie! Betoppantam a kastélyba és találkoztam azzal a monoklis fickóval. Mondtam neki, hogy én vagyok McTodd, de erre ő azt mondta, hogy ő személyesen ismeri McToddot, és én nem vagyok az. De ha szerinted csak McTodd van a kastélyban, akkor az a lókötő csak kiadja magát McToddnak, mert McToddot én is ismerem, és az a monoklis alak nem McTodd, az biztos. Tuti, hogy ő is a nyakéket akarja megszerezni, csak előbb találkozott McToddal, mint én, és ő ért ide hamarabb!
Miss P: Ó, az átkozott! Igen, biztos, hogy ő is a gyémántok miatt jött. Segítesz nekem, Ed? Meg kell előznünk a gazembert.
Ed: Persze hogy segítek, Lizzie. De mit akarsz csinálni?
Miss P: Először is be kell hogy juss a kastélyba. Várjál csak. Megvan. Az az alak nagyon jóban van a Lorddal. Rajtaütsz, amikor egyedül van, megzsarolod, és ráparancsolsz, hogy intézze el, hogy téged is meghívjon a Lord, McTodd barátjaként.
Ed: Zseniális vagy, Liz. De hogyan találkozzam vele egyedül?
Miss P: Bújj el itt. Én megkeresem, és elhívom sétálni, aztán amikor ideérünk, visszaszaladok a sálamért.
Ed: Lizzie, a földkerekség legnagyobb lángelméje vagy.
(Ed elbújik, Miss P. pedig visszamegy a házba. A ház előtt találkozik Psmith-szel.)

27. jelenet

Psmith: Hát maga hogy kerül ide, Miss Peavey? Azt hittem, elment többiekkel.
Miss P: Igen, de rosszul éreztem magam és visszafordultam. De már jobban vagyok. Jöjjön, sétáljunk egyet, úgyis annyi kérdésem volna a verseivel kapcsolatban.
Psmith: Hát, ha mindenáron úgy akarja... (elindulnak arrafelé, ahová Cootes bújt)
Miss P: Ó, milyen hűvös van. Várjon egy percet, visszaszaladok a kendőmért. (el)
Ed: (előbújik, kezében egy pisztoly) Hé! Álljon meg! Látja ezt?
Psmith: Látom, bár azt hittem önt nem látom többé. 
Ed: Hát ebben tévedett, Bill.
Psmith: Az én nevem nem Bill.
Ed: De nem is McTodd.
Psmith: (elgondolkodik) Azt hiszem, hogy önnek van egy mindkettőnk számára előnyös ajánlata. Vagy tévedek, Mr...?
Ed: Cootes. Eddie Cootes vagyok. És nem téved. Be kell juttatnia engem a kastélyba, ha nem akarja, hogy leleplezzem, Bill.
Psmith: Nevem Psmith, ha nem zavarja. De hogy juttassam be a kastélyba, Cootes pajtás?
Ed: Mondja, hogy a barátja vagyok, és kérje őket, hogy hívjanak meg.
Psmith: Ez nem tartozik a legjobb ötletei közé, Cootes pajtás. Óhatatlanul oda a jó hírem, ha azt hiszik, hogy maga a barátom. Meg aztán én is vendég vagyok itt, nemigen hívogathatom meg a cimboráimat. Várjon csak, gondolkozzunk. (Megjelenik Beech, a komornyik a láthatáron)
Ed: (eldugja a pisztolyt) Egy gyanús mozdulat, és szitává lövöm.
Psmith: Nyugalom, kész tervem van. (Odakiált Beechnek) Á, Beech!
Beech: (odamegy) Parancsol, uram?
Psmith: (Edre mutat) Ez itt a legényem. Az inasom, tudja? Csak most tudott utánam jönni, mert eddig a városban ápolta beteg nagynénjét. (Ednek) Jobban van már a nagynénje, Cootes?
Ed: Öő, igen, uram.
Psmith: Pompás. Tehát akkor, Beech, lesz szíves elhelyezni valahol az inasomat.
Beech: Parancsára uram. Cootes, jöjjön, keresünk magának egy szobát.
Psmith: Köszönöm, Beech. (Beech és Ed el, Psmith is lassan indul vissza) Ajaj. Csak az a pisztoly ne volna nála. Hoppá, van egy ötletem. (odamegy a teraszra, csönget, megjelenik Beech)
Beech: Csengetett, uram?
Psmith: Sikerült elhelyeznie, Cootes-t?
Beech: Hogyne, uram. Nagyon kellemes fiatalembernek látszik. 
Psmith: Az is. Igaz is, Beech, megkérdezné tőle, hogy magával hozta-e a revolveremet? Ha jól emlékszem, a zsebéből láttam kikandikálni.
Beech: Máris megnézem, uram. (elmegy, de pár másodperc múlva visszatér a pisztollyal) A revolvere, uram.
Psmith: Köszönöm. (mindketten el)

28. jelenet

(bejön Miss Peavey, a másik oldalról pedig Cootes)
Miss P: Hol a csudában voltál, te szerencsétlen? Nem sikerült bejutnod a házba, vagy mi van veled?
Ed: Ne légy dühös, Liz, minden rendben van. McTodd bejuttatott a kastélyba. Az inasa vagyok, csak állandóan kiosztanak valami munkát, és nem tudtalak megkeresni. 
Miss P: Értem. Ez az inas ötlet egész jó. Nekem van egy kész, kidolgozott tervem, és most, hogy itt vagy, hozzá is kezdhetünk a munkához.
Ed: Egy terv?
Miss P: Méghozzá a lehető legjobb. És ha csak te el nem rontod, Ed, akkor biztos a dolog.
Ed: Benne vagyok a tervben?
Miss P: Mi az hogy. Nélküled meg se tudnám csinálni, azért voltam olyan dühös, hogy eltűntél.
Ed: És mi a terved, Lizzie?
Miss P: Figyelj jól, és jegyezd meg, mert lehet, hogy már többször nem tudunk addig találkozni.
Ed: Figyelek.
Miss P: Tehát, ez az úgynevezett McTodd ma este felolvasást tart a verseiből. Mindenki ott lesz. Én majd Lady Constance háta mögé ülök, és lekapom róla a nyakéket.
Ed: De Liz! Nem gondolod, hogy rögtön észreveszik, hogy...
Miss P: Nem. Mivel szuroksötét lesz. És azért lesz szuroksötét, mert te kint leszel valahol a ház végében, ahol a fő villanyvezeték van, és a megfelelő pillanatban elfordítod a főkapcsolót. Csak az a dolgod, hogy kiszimatold, merre van a fővezeték.
Ed: Hát ez igazán gyerekjáték. De mi lesz ha...
Miss P: Ne aggódj. Mire fölkapcsolják a villanyt, már nem lesz nálam a szajré. Ugyanis a nyitott ablakon át kidobom. Te meg odasietsz, felszeded a pázsitról, és elrejted, mire világos lesz. Na, mit szólsz?
Ed: Istenem, Liz, biztosabb a terved, mint a híres liverpooli bankrablás volt. 
Miss P: Na menj, ne lássanak minket együtt. (mindketten el)

29. jelenet
Eve bejön
Eve: Hát nem is hittem volna, hogy ekkora munka katalogizálni a könyvtárat. Rám fér már egy kis friss levegő. (belép Freddie és köhécsel) Mi az, Freddie?
Freddie: De jó, hogy végre egyedül találom.
Eve: Igen, én is szeretnék egyedül lenni.
Freddie: Velem?
Eve: Jaj, ne kezdje elölről, Freddie.
Freddie: Tulajdonképpen, azt hiszem, elhatározhatná magát, hogy férjhez megy.
Eve: Férjhez is megyek majd egyszer, ha rátalálok az igazira. 
Freddie: Nem, nem, úgy értem, hozzám
Eve: (kétségbeesetten) Jaj, Freddie.
Freddie: Szeretem magát, az ördögbe is. 
Eve: Hát ne szeressen. Rémséges nő vagyok, borzasztó a természetem.
Freddie: Angyali. 
Eve: Azt leszámítva, hogy én nem akarok magához menni feleségül, úgysem vehetne el egy olyan lányt, akinek nincs pénze.
Freddie: Eszembe se jutna pénzért házasodni. (tragikusan) Az aranyozott kalitkában Cupidó eleped, elsorvad.
Eve: Tesséék?
Freddie: Ja, ezt a Szerelem és aranyborjú című filmben láttam. És különben is, napokon belül rengeteg pénz üti a markom. Kapok Joe bácsitól kétezer friccset. 
Eve: Mr Keebletől? Kétezer fontot?
Freddie: Csakis.
Eve: (döbbenten) És csak úgy kérte?
Freddie: Háát... Igen.
Eve: (még döbbentebben) És nem utasította vissza?
Freddie: Sőt, örült neki. Szóval hozzám jön feleségül?
Eve: Sajnálom, Freddie. És most kérem, hagyjon magamra, gondolkozni szeretnék.
Freddie: Ó, gondolkozni. Hát akkor viszlát később. (el) 

30. jelenet

Eve: Hát ezt nem értem. Mr Keeble tud csak úgy kétezer fontot adni ennek a mihaszna Freddie-nek, a saját édeslányát pedig ridegen elutasítja. (fenyegetően) Na csak találkozzak ezzel a jótét lélek Joe bácsival. (Mr Keeble be, de nem veszi észre Eve-et)
Eve: Á, Mr Keeble, lenne egy perce számomra? Phyllisről lenne szó.
Mr K: Jól hallom, Miss Halliday? Phyllist mondott?
Eve: Igen, az ön lánya legjobb barátnőm volt az iskolában.
Mr K: Micsoda meglepetés!
Eve: Pár hete találkoztam Phyllisszel. Elmondta, hogy írt önnek a farmvásárlási ügyről. Mért nem akar segíteni neki?
Mr K: Én szeretnék, de nincs pénzem.
Eve: De hiszen Freddie Threepwoodnak tud kétezer fontot adni!
Mr K: (riadtan) Elmondta önnek?
Eve: El. Éppen most.
Mr K: Szent Isten. De ugye ön nem mondta el senkinek?
Eve: Nem. Mért mondtam volna?
Mr K: És nem is fogja?
Eve: (értetlenül) Mért mondanám?
Mr K: Milyen csodálatos lány ön!
Eve: Hogy érti ezt?
Mr K: Természetesen ez nem igazi lopás.
Eve: Micsoda?!
Mr K: Ugyanis veszek a feleségemnek egy másik nyakéket.
Eve: Vesz egy... micsodát? (egyre döbbentebben néz)
Mr K: És így minden rendben lesz. Constance vesz egy új nyakéket, Phyllis megkapja a pénzét és...
Eve: Mr Keeble, ebből egy szót sem értek.
Mr K: Hát mégsem tudja?
Eve: Mit?
Mr K: Őőő, semmit, semmit.
Eve: Mr Keeble, kérem bízzon bennem. Én a világon mindent megtennék Phyllisért, csak hogy segítsek rajta. Ő a legjobb barátnőm. Ha egyszer Freddie-ben megbízott, miért nem bízik meg bennem is? 
Mr K: Azt hiszem, nincs más választásom. (Odahajol Eve füléhez, és suttog. Eve hallgatja, bólogat)
Eve: Rendben van, Mr Keeble. Ígérem, hogy ha módomban áll, megszerzem a nyakéket.
Mr K: Köszönöm, Halliday kisasszony. Isten önnel. (elsiet)

31. jelenet
(Eve leül, gondolkodik. Psmith belép. Mialatt beszélgetnek, Baxter kinéz az ablakon, és jól megnézi őket.)
Psmith: Á, Miss Halliday, milyen kellemes este.
Eve: Igen.
Psmith: Csodásan ragyognak a csillagok.
Eve: Igen.
Psmith: Hallom, hogy még ezen a szép, napos délután is dolgoznia kellett..
Eve: Igen.
Psmith: Ha jól látom, nyomasztja magát valami.
Eve: Igen
Psmith: De azért bejön, hogy meghallgassa a felolvasásomat?
Eve: Nem.
Psmith: Hát ez szomorú. De legalább végre más szót is hallok öntől az igenen kívül. Ami azt illeti, tökéletesen igaza van. Szívem szerint én se mennék, de nem tudom meg tudnák-e tartani nélkülem. (Eve végre elneveti magát) Na, így már sokkal jobb. Olyan gyönyörű, amikor nevet.
Eve: (komolyan, vészjóslóan) Ma levelet kaptam Cynthiától, Mr. McTodd.
Psmith: (gyanútlanul) Csakugyan?
Eve: Azt írja, hogy ön el akar tőle válni.
Psmith: (meglepetten) Csakugyan?
Eve: És azt is írja, hogy ön csúnyán veszekedett vele az elutazása előtt, Mr. McTodd. 
Psmith: (dühösen és egyben értetlenül) Biztos megérdemelte.
Eve: Ó, és én mennyi rokonszenvet pazaroltam magára eleinte.
Psmith: Nem pazarolta. Maga egészen elbűvölt. És útálom ezt a Cynthiát, bárki legyen is, hogy miatta ilyen hidegen bánik velem!
Eve: (felháborodottan felugrik) Micsoda? Hát le is tagadja, hogy ismeri?
Lady C: (a szobából hallatszik a hangja) Foglaljanak helyet. Biztos vagyok benne, hogy Mr. McTodd bármelyik percben itt lehet, hogy megkezdje a felolvasást.
Psmith: Azt hiszem, mennem kell. De erről még beszélünk, és mindent megmagyarázok. (el)

32. jelenet
(Eve egyedül marad)
Eve: Csak tudnám, miért kedvelem én mégis ezt a gyalázatos alakot. Vigyázz Eve, mert egyre nagyobb itt az őrület...( a szobából egyszer csak sikoltozás hallatszik)
Lady C: Segítség, mi ez, teljesen sötét lett. Gyújtsa fel valaki a lámpát......ÁÁÁÁÁÁÁÁ., tolvaj, fogják meg, valaki letépte rólam a nyakékem...(a nyakék kirepül az ablakon, Eve lába elé. Eve felkapja)
Eve: Hát ez valami isteni csoda. Itt a nyakék. El kell rejtenem, mielőtt megtalálják. De ha jön a rendőrség, biztos mindenkit megmotoznak. Mi legyen? Á, beleteszem ebbe a cserépbe. Meg fogom ismerni, egy csík van az oldalán. (beleteszi) És most eltűnök. (el, de amint kimegy, berohan Cootes)

Cootes: Hol van? Itt kell lennie valahol. Lehet, hogy Liznek mégsem sikerült? Itt sincs. (mindenfelé keresi, amíg fel nem gyullad a villany) A mindenit. Mennem kell. Hát ez eltűnt. Liz őrült dühös lesz. (kirohan)

33. jelenet

(Kicsit később a teraszon. Beech, Betty és Susan.)
Betty: Nem értem. Valami történt. Lady Constance teljesen fel volt dúlva a felolvasás után, és Lord Emsworth a szokottnál is zavartabb volt.
Beech: Alighanem akkor történt valami, amikor kialudtak fények. Lehet, hogy eltört valamelyik kínai váza.
Betty: Á, akkor biztos csengettek volna, hogy takarítsuk fel. Mit gondolsz Susan?
Susan: Lehet, hogy eltűnt valami.
Betty: Á, akkor szóltak volna, hogy segítsünk megkeresni.
Beech: Na majd este, amikor segítek Lord Emsworthnek pizsamát húzni, biztos elmeséli.
Betty: Hát engem furdal a kiváncsiság. Hátha valami igazi kis bűntény történt.
Beech: Betty, magában egy detektív veszett el.
Betty: Á dehogy. Csak szeretem az izgalmas eseményeket. Olyan unalmas állandóan port törölni, takarítani, teát szervírozni.

34. jelenet
(belép Baxter)
Baxter: Hát maguk mit csinálnak itt? Betty, azonnal menjen és szervírozza a teát a Ladynek. (Betty Baxter háta mögött nyelvet nyújt dühösen és kimegy) Beech, magát pedig Lord Emsworth hivatja. (Beech meghajol és kimegy, Baxter megvárja, amíg egyedül marad Susannal) Na végre. Beszélnünk kell Miss Simons.
Susan: Tehát, Mr. Baxter?
Baxter: Miss Simons, mikor szükségesnek láttam, hogy magándetektívet fogadjak, ragaszkodtam hozzá, hogy az iroda önt küldje, mert tapasztalatból tudom, mennyire megbízható. És most...
Susan: Tehát valaki ellopta Lady Constance nyakékét ma este?
Baxter: (megtörten) Igen.
Susan: Éppen mialatt nem volt világítás?
Baxter: Igen.
Susan: És aztán mi történt?
Baxter: Nagy kiáltozás támadt, és Lady Constance sikoltozott, amíg Charles meg nem érkezett egy gyertyával. Később a lámpák kigyúltak, de a nyakéknek nyoma veszett.
Susan: És erre mit tettek?
Baxter: Természetesen elreteszeltük az ajtókat és mindenkit megmotoztunk. Roppant kellemetlen volt.
Susan: És azt a McTodd fickót is átkutatták? Mert a tettest csakis az ő személyében kereshetjük.
Baxter: Ó, McTodd elsőként ürítette ki a zsebeit.
Susan: Akkor elrejtette a holmit valahová.
Baxter: De hová? A motozásnál nem volt nála.
Susan: Ez nem egy ember munkája volt. Hogy is lehetett volna? Legalább ketten vagy hárman kellettek hozzá. Egy, aki eloltja a villanyt, egy aki lerántja a nyakéket, és egy aki... Nyitva volt az ablak egész idő alatt?
Baxter: Igen.
Susan: Mindjárt gondoltam. Volt valaki, aki felvette a nyakéket, amit a második számú fickó dobott ki a teraszra.
Baxter: (felkiált) A teraszra!
Susan: Gondol valamire?
Baxter: Igen. A felolvasás előtt kinéztem a teraszra, és a McTodd fickót bizalmas beszélgetésbe merülve láttam Miss Halliday-vel.
Susan: (bólint) A cinkosa. Egész idő alatt így képzeltük. Végig kint volt a teraszon. És mondok még valamit. Van az inasok közt egy link alak, aki szerintem, úgy inas, mint én vagyok szobalány. Az ilyen álinasokat mindig kiszúrom. És tudja kié az az inas? Azé a McTodd fickóé!
Baxter: Akkor cselekednünk kell, mielőtt eltüntetik az ékszert.
Susan: Semmit nem tüntetnek el, amíg én itt vagyok. Most, a vacsora alatt tüzetesen átkutatom Miss Halliday szobáját, utána pedig ezét az álinasét. Ha egyik helyen sincs, akkor lehet, hogy a szabadban rejtették el.
Baxter: De lehet, hogy McToddnál van!
Susan: Biztos, hogy a végén őhozzá fog kerülni, úgyhogy az ő szobáját is átfésülöm, bár szerintem egyelőre még másutt rejtették el.
Baxter: Ahogy gondolja. Én mindenben az ön rendelkezésére állok.
Susan: Most menjünk, de ha az esti nyomozás nem jár eredménnyel, akkor lehet, hogy már éjszaka el kell kezdenünk a park átfésülését.
Baxter: Hát, csak ha feltétlenül szükséges...  (mindketten el)

35. jelenet

(Psmith be, egyedül)
Psmith: Na, ha a szimatom nem csal, az ékszert kidobták az ablakon. Mivel Eve már biztos nem volt itt, valaki, méghozzá valószínűleg Cootes pajtás találta meg. És mivel félt a motozástól, meg aztán nem is volt sok ideje, itt helyben kellett, hogy elrejtse. Lássuk csak, hová lehet itt elrejteni egy nyakéket úgy, hogy aztán észrevétlenül el lehessen vinni, mint egy szál virágot? (Fejéhez kap) Ez az, a virágok. (nézegeti a cserepeket) hopp, ennek lazább a földje, és van is rajta egy csík. (Kiszedi a virágot, és az ékszer tényleg ott van) Na, ez meg is volna. Egyelőre felviszem a szobámba, aztán majd átnyújtom Threepwood pajtásnak. (Cseréppel a kezében el)

36. jelenet

(Eve berohan, egyedül, látja, hogy eltűnt a cserép)
Eve: Ó, hát ez nem lehet igaz. Valaki megelőzött. Itt volt a cserép, és mostanra nyoma veszett.  (Psmith belép)
Psmith: Ó, nem remélt öröm, hogy ma még viszontláthatom. Keres valamit, Miss Halliday?
Eve: Hát őő...igen. Tudja volt itt egy cserép virág, ami annyira megtetszett, hogy fel akartam vinni a szobámba.
Psmith: (megfog egy másik cserepet) Ajánlhatom esetleg ezt?
Eve: Igazság szerint a legszebb virág egy csíkkal megjelölt cserépben volt.
Psmith: Hogy magának milyen fantasztikus az ízlése! Magam is szerettem volna egy cserép virágot a szobámba, és épp az imént vittem föl a csíkos cserepeset. De természetesen átengedem önnek. Egy pillanat. (Elrohan, és pár másodperc múlva visszatér a virággal) Parancsoljon. A legszebb hölgyet a legszebb virág illeti meg.
Eve: Igazán kedves. Köszönöm. 
Psmith: Szóra sem érdemes. Örülök, hogy megint mosolyogni látom. Jó éjszakát. (el)
Eve:(utána néz) Olyan kedves ember ez a McTodd. Nem értem mért nem jöttek ki Cynthiával. Lássuk csak. (kiborítja a cserepet, de a nyakék nincs benne) Ó, a nyomorult. És én még azt hittem, hogy kedves. Utolsó tolvaj. Elvitte a cserepet, kilopta a nyakéket és én még hálás voltam, hogy visszaadja az üres cserepet. Szegény Cynthia és szegény Phyllis! (dühösen kirohan)

37. jelenet

(már sötét éjszaka van. Megjelneik Baxter /pizsamában/ és Susan. Mindkettőjüknél gyertya)
Baxter: Biztos, hogy ebben a sötétben kell keresnünk a nyakéket?
Susan: Nappal tele van a park vendégekkel.
Baxter: Hát jó, lássunk hozzá.
(Keresgélnek, négykézláb másznak, sehol semmi. Baxter felrúg egy cserepet. Egyszer csak megjelenik a Lord hálókabátban, gyertyával, revolverrel)
Lord E: Hé, ki van ott? Mit csinál ott a sötétben? Azonnal jöjjön ide.
Baxter: Én vagyok uram, Baxter.
Lord E: Mit csinál maga itt éjnek évadján? Virágcserepet tör?
Baxter: Nem uram. Lady Constance nyakékét keresem.
Lord E: Szuroksötétben? Pizsamában? Hé, ki van ott? Látom, hogy lapul még ott valaki a bokornál. Ki maga?
Susan: (előlép) Susan vagyok, uram. Engedje meg, hogy megmagyarázzam a ...
Lord E: Nahát, Baxter, sosem gondoltam volna, hogy maga! Éjszaka randevúzik az új szobalánnyal! Hát nem, én ezt nem tűröm. Az én virágaim között. Baxter, azonnal távozzanak, kérem, és holnap délelőtt tizenegykor jelentkezzék nálam. Jó éjszakát. (el)
Baxter: Na tessék, ezt jól megcsinálta.
Susan: Csak ne próbálja rámkenni! Maga verte le azt a virágot. Majd holnap különben is kimagyarázza magát. Na menjünk, feküdjünk le, nehogy visszajöjjön a lord. (el)
Baxter: Kezd elegem lenni a Blandings kastélyból! (el)

38. jelenet

(Délelőtt. Lord Emsworth és Lady Constance jönnek veszekedve.)
Lord E: Mondhatsz akármit, Connie, én bizony kirúgom Baxtert.
Lady C: Te teljesen meghibbantál, Clarance. Baxter világosan elmondta, hogy mi is történt valójában. Baxter csak a dolgát tette, és Susan segített neki.
Lord E: Nem, nem és nem. Baxter hibbant meg. Ott kezdődött, amikor megdobálta Mr. McToddot cserepes virággal. Aztán éjnek évadján kilopózik a teraszra egy nővel, eltör még pár cserép virágot és pizsamában kúszik a pázsiton. És erre azt mondod, hogy én hibbantam meg.
Lady C: Clarance, magad is tudod, mennyire szükségünk van Mr. Baxter munkájára. Egyszerűen nem küldheted el.
Lord E: És úgyis mindig csak a kötelességeimet tartotta észben.
Lady C: Legalább valaki észben tartotta!
Lord E: És nem hagyta, hogy kedvemre sétáljak a rózsáim között.
Lady C: Az ember nem sétálhat egész nap a rózsái közt.
Lord E: De.
Lady C: Nem.
Lord E: De.
Lady C: De Baxterre szükségünk van!
Lord E: Nem.
Lady C: De.
Lord E: Nem.
(belép Baxter)
Baxter: Ne fárassza magát, Lady Constance. Azért jöttem, hogy beadjam a felmondásomat. Kaptam egy jobb ajánlatot. Magasabb fizetéssel és több tisztelettel személyem iránt.
Lady C: Ó, kérem, gondolja meg magát, Mrű Baxter. Lord Emsworth is szeretné, ha maradna. (A Lord közbe akar szólni, de Lady C olyan szúrósan néz rá, hogy inkább csöndben marad.)
Baxter: Nagyon kedves, Lady Constance, de elhatározásom végleges. Isten önökkel. (el)
Lady C: Na tessék. Ezt akartad, Clarance? Kíváncsi vagyok, mit fogsz most csinálni Baxter nélkül.
Lord E: (diadalmasan) Először is kimegyek és megnézem a rózsáimat. (emelt fővel el)
Lady C: (dühösen) A bátyám kezd elviselhetetlen lenni. De visszasírja ő még Baxtert! (el)

39. jelenet

Mr Keeble és Freddie jönnek.
Freddie: Aggódom, Joe bácsi. Biztos, hogy nem Psmithnél van a nyakék. Ő végig ott volt a szobában.
Mr K: Talán Miss Hallidaynél van.
Freddie: Ugyan. Eve a legrendesebb lány a világon. Biztos nem csórná el Connie néni nyakékét.
Mr K: De nekem megígérte, hogy segít, és ha tudja, megszerzi.
Freddie: Micsoda?? Te elárultad neki a tervünket?
Mr K: Öő, izé, tudod azt hittem, hogy te már elárultad, és én csak azért...
Freddie: Uramisten, Joe bácsi, csak nem képzelted, hogy kifecsegem?
Mr K: Háát.
(Eve belép)
Eve: Végre. Már mindenütt kerestem magukat.
Mr K: Mondja Miss Halliday, sikerült megszereznie a...
Eve: Hát csak részben. Először nálam volt, de még az este tőlem is ellopta valaki.
Freddie: És tudja, hogy ki volt?
Eve: Majdnem teljesen biztos, hogy Mr McTodd lopta el.
Freddie: Hála istennek.
Eve: Hogyan?
Mr K: Mr McTodd, ugyanis nem költő, hanem mi megbízásunkból jött Blandingsbe, hogy segítsen megszerezni a nyakéket.
Eve: Nem értem. Nem költő? És megbízták? De hát Cynthia...
(Belép Psmith)
Psmith: Á, micsoda véletlen. Kisasszony, uraim, most, hogy a rendőrség elment, Lady Constance a városba ment új nyakéket nézni, és a Lord rózsái közé menekült, van szerencsém bejelenteni, hogy teljesítettem a rám bízott feladatot.
Freddie: Megvan a nyakék?
Psmith: Mégpedig itt nálam.

40. jelenet

(Belép Miss Peavey, revolverrel a kezében, mögötte Cootes)
Miss P: Kezeket fel! Senki ne mozduljon. McTodd, különösen maga ne. Eddie, gyerünk, szerezd vissza a pisztolyodat.
Ed: Ha megengedi, Bill, mostantól én vagyok a főnök. (Benyúl Psmith zsebébe, és kiveszi a pisztolyt. Miss P. és Ed a szoba két oldalán állnak, a középen álló többiekre fogják a pisztolyt.) 
Miss P: Gyerünk McTodd. Tudom, hogy magánál van a nyakék. Vegye elő szép lassan és emelje a feje fölé. (Psmith benyúl a zsebébe, előhúzza a nyakéket és felemeli) Na látja, megy ez. Amikor azt mondom, hogy most, idecsúsztatja nekem a szajrét. De óvatosan. Eddie, te meg tartsd nyitva a szemed, és lőj, ha gyanús mozdulatot észlelsz.
Ed: Résen vagyok, Liz.
Miss P: Rendben. Figyeljen McTodd: MOST!
Psmith: Vigyázzon Miss Peavey, törékeny! (ahelyett, hogy csúsztatná, hirtelen odadobja Miss P.-nek a nyakéket. Ő ijedtében két kézzel kap utána, és leejti a pisztolyt. Psmith odaugrik, felkapja és Cootesra fogja)
Miss P: A mindenit. Tüzelj már, Eddie, te tökfilkó. Lődd már le, te málészájú! Siess!!!
(Cootes próbálja elsütni a pisztolyt, de nem megy neki)
Psmith: Fölöslegesen terheli magát, Cootes pajtás. Csak nem képzeli, hogy töltött revolverrel járkálok. Már az első nap kivettem belőle a töltényeket. De azért tegye le szépen a földre. Úgy. Threepwood pajtás azért az összhatás kedvéért felveszi. (Freddie felveszi) És most, kedves Miss Peavey, lenne szíves átadni a nyakéket Mr Keeble-nek?
Miss P: Azt lesheti. Nem félek magától. Hiába van fegyver a kezében, úgysem lőne le egy nőt.
Psmith: Ebben igaza van. Ám ha most elmennek, riasztjuk a rendőrséget, és fél órán belül elfogják magukat. Mi pedig, mint a régóta körözött Ed Cootes és Liz Smooth megtalálói busás jutalomban részesülünk. Nos, mit választanak?
Miss P: És ha visszaadjuk a nyakéket, futni hagy?
Psmith: És azt is elfelejtjük, hogy valaha a világon voltak.
Ed: Itt akarod hagyni a nyakéket, Lizzie?
Miss P: Nincs más választásunk, Eddie.
Psmith: Cootes pajtás úgyis ellopta az aranyórám. Nem bánom, tartsa meg, abból fedezhetik az utazás költségeit. 
Miss P: Hát jó. (leteszi az ékszert) Gyerünk, Eddie. (kimennek)

41. jelenet

(Mr Keeble lehajol, felveszi a nyakéket. Psmith és Freddie zsebre vágják a két revolvert. Belép Betty.)
Betty: Mr Keeble, egy fiatal hölgy és úr keresi önt. (Belép Jackson és Phyllis, Betty ki.)
Phyllis: Papa! (megöleli Mr Keeble-t) Úgy aggódtam, olyam fura leveleket írtál az utóbbi időben.
Mr K: Kislányom, hogy kerülsz te ide? Ha a feleségem meglát, szörnyű patáliát fog rendezni.
Phyllis: Nem érdekes. Különben is mindjárt megyünk, csak látni akartalak.
Jackson: (kezet nyújt Mr K-nak) Üdvözlöm, Mr Keeble.
Freddie: Hello, Phyllis, Hello Jackson. Micsoda találkozó.
Phyllis: (meglátja Eve-et) Ó, Eve dágám, de jó, hogy te is itt vagy. (Megölelik egymást, és halkan beszélni kezdenek, közben Psmith, aki eddig hátra húzodott, előre lép)
Psmith: Hello, Jackson pajtás. Már meg sem ismered öreg cimborádat?
Jackson: Nem hiszek a szememnek. Psmith barátom! Hát téged mi szél hozott ide? Úgy eltűntél Londonból, mint a kámfor.
Psmith: Hát, tudod, fontos dolgom volt...(Phyllis észreveszi Psmithtet)
Phyllis: Jé, Psmith, hát ez tényleg a meglepetések napja.
Eve: Phyllis, te ismered ezt az urat?
Phyllis: Persze, legjobb barátunk. Őt akartam neked az elutazásod előtt bemutatni ott a kávéházban.
Eve: Ezek szerint ön nem Mr McTodd?
Psmith: Sose voltam, kisasszony.
Jackson: Psmith, te hazudtál a kisasszonynak?
Psmith: Ó, csakis kényszerűségből.
(Freddie és Mr Keeble egy kicsit hátrébb húzódtak, onnan figyelik az eseményeket)
Freddie: Te Joe bácsi, ez most pont olyan, mint a Szép remények című filmben. Csak ott egyszerre...
Mr K: (felkiált) Megérkezett a feleségem. Phyllis, el kell tűnnötök!
Psmith: Jöjjön mindenki a szobámba! Van egy tervem. (gyorsan kimennek Psmith után)

42. jelenet

(Bejön Lady C. Letört, leül egy székre, valamivel babrál. Belép Freddie és Mr Keeble.)
Lady C: Á, itt vagy, Joe. Az egész várost bejártam, de egyik nyakék se tetszett. Lehet, hogy holnap fel kell utaznom Londonba, hogy megnézzem az ottani ékszerboltokat.
Mr K: Talán mégsem kell elutaznod, Connie. Ugyanis történt valami.
Lady C: És vajon mi történt?
Freddie: Az történt, Connie néni, hogy megérkezett Phyllis a férjével. 
Lady C: (felpattan, nagyon dühös) Jól hallottam, Frederick? Joe, én megmondtam neked, hogy hallani se akarok róluk, te meg idehozod őket nekem?!
Mr K: Csillapodj, Connie. Ezer szerencséd, hogy idejöttek. Phyllis ugyanis talált valamit a ház előtt a földön. Phyllis, gyertek csak be! (Phyllis és Jakson belépnek, Phyllis kezében a nyakék))
Együtt: Csókolom, Constance néni.
Phyllis: Ezt találtuk a ház előtt. (átnyújtja a nyakéket) Papa mondta, hogy ellopták Constance nénitől.
Lady C: És te találtad meg?
Phyllis: És Peter. Együtt találtuk.
Lady C: Ó, hát nem is tudom, hogy köszönjem meg. Igazán, azok után, hogy milyen voltam veletek...
Phyllis: Felejtsük el, Constance néni.
Freddie: Na, akkor azt hiszem szent a béke.
Lady C: Gyerünk, Joe, nyittass egy szobát a lányodéknak! Phyllis, Jackson, gyertek, bemegyünk a szalonba. (mindenki el)

43. jelenet

Lord Emsworth jön, szemüvege a hátán lóg. Elbotorkál a közönségig.
Lord E: Na tessék. Megint eltűnt a szemüvegem. (kopognak) Ki az? (Beech belép)
Beech: Én vagyok, méltóságos uram, Beech.
Lord E: Megtalálták?
Beech: Még nem, méltóságos uram. 
Lord E: Akkor nem is keresték.
Beech: Az egész személyzet a legnagyobb buzgalommal keresi, uram, de Betty és Charles igyekezete is eredménytelen.
Lord E: Úgy?
Beech: Megyek és visszarendelem Betty-t lordságod hálószobájába. (el)
Lord E: Istenem, ezeket a helyzeteket mindig Baxter oldotta meg. Lehet, hogy nélküle sose lesz meg az okulárém. (a közönséghez fordul) Mondják, nem tudnának ajánlani nekem egy jó személyi titkárt? Tessék? Igaza volt Connie-nak, nem lett volna szabad elengedni. (kopognak) Ki az?
Psmith: Á, Lord Emsworth, épp magát keresem.
Lord E: Maga az, Mr McTodd. Kérem segítsen, ugyanis elvesztettem a szemüvegem. 
Psmith: Ott lóg lordságod hátán.
(Lord E. megtalálja, felteszi)
Lord E: Köszönöm, kedves barátom. Maga egyáltalán nem olyan, mint a többi költő, akit ismerek. 
Psmith: Hát épp erről szerettem volna lordságoddal beszélni. Én ugyanis megtévesztettem önt. Félrevezettem. Ugyanis én nem vagyok költő.
Lord E: Nem? Annál jobb. De mért vezetett félre, ha szabad kérdeznem?
Psmith: Ön összetévesztett engem Mr McToddal, aki korábban sértve távozott a klubból. És én nem akartam önt kellemetlen helyzetbe hozni azzal, hogy leleplezem a félreértést.
Lord E: Nagylelkűségre vall. Igazán hálás vagyok kedves Mr...?
Psmith: Psmith. A szó eleji P néma.
Lord E: Nagyon helyes, kedves barátom. És megkérdezhetném, hogy mi az igazi szakmája?
Psmith: (gondokozik) Hát, öö... személyi titkár vagyok.
Lord E: Kinél?
Psmith: Jelenleg éppen nem vagyok alkalmazásban.
Lord E: Nos, kedves barátom, lenne egy ajánlatom az ön számára. Nem akarna itt maradni Blandingsben, mint az én titkárom?
Psmith: Tekintve, hogy Blandings nagyon a szívemhez nőtt, és amúgy is nősülni készülök, a munkát elvállalom.
Lord E: Nősülni készül? Csak nem valami nő van a dologban? Akarom mondani, ki a választottja?
Psmith: Menyasszonyomat már ismeri: Miss Eve Halliday az.
Lord E: Hát ez remek. Jöjjön kedves barátom, megmutatom az új rózsáimat, aztán megbeszéljük a részleteket. (belekarol Psmithbe és kimennek)